Dette er den ukendte historie om den moderne verdens tilblivelse.
Et nyt perspektiv, der følger udbredelsen af civilisationen -
- verden over.
Fra menneskets fremkomst og de første byer og imperier...
... til troen på én gud.
Vi følger civilisationens udbredelse fra Mellemøsten.
Et enestående sted, der har været et afgørende bindeled -
- mellem Asien, Afrika og Europa i tusindvis af år.
Et økonomisk, videnskabeligt og kulturelt centrum.
Dette er en storslået opdagelsesrejse.
Fra Østen til Vesten.
Erobringsdagen fejres i Tyrkiet hvert år.
Her genopføres en historisk begivenhed fra 1453.
Osmannernes erobring af Konstantinopel.
I centrum finder man en heroisk skikkelse, den osmanniske sultan.
Det var her, han vandt sit tilnavn, Mehmed Fatih eller Erobreren.
Osmannernes ankomst markerede enden på 1000 års kristent styre -
- og begyndelsen på en ny verdensorden.
Da Mehmed stod her, vidste han, Det Byzantinske Rige var knust.
Det nye dynasti udviklede sig hurtigt til en supermagt -
- der vakte både frygt og fascination i Vesten.
Man kan ikke forstå Europa uden osmannerne og omvendt.
Vi taler her om to ting, der formede hinanden.
Osmannerne skabte modeller for stat, handel og kultur.
Selv i dag har man en følelse af, hvor slidstærkt det dynasti var -
- som regerede over halvdelen af den kendte verden i et halvt årtusind.
Dette er historien om Osmannerrigets opkomst.
OSMANNERRIGETS OPKOMST
For 600 år siden var den islamiske verden splittet.
Mongolerne var stormet frem og havde skabt en ny orden.
De gamle sultanater var væk.
Anatolien, nutidens Tyrkiet, var et kludetæppe af beyliker -
- små stater, der blev styret af forskellige familiedynastier.
Et af dem havde større ambitioner og blev styret af et dynasti -
- som skabte et af de længstlevende riger. Osmannerne.
På bjerget Ulu Dags nordvestlige skråninger -
- lå osmannernes første hovedstad Bursa.
I 1300-tallet ekspanderede denne beylik hurtigt i Anatolien -
- men de ville have mere.
Gemt af vejen i Bursa findes et særligt sted -
- der markerer, hvor den osmanniske historie begyndte.
Denne grav tilhører Osmannerrigets grundlægger.
Den mand, efter hvem dynastiet fik sit navn: Osman.
Osman Ghazis grav. Der er intet bedre sted at starte -
- end ved graven, hvor grundlæggeren af dynastiet hviler.
Vi ved ikke meget om Osmans liv. Han er en gådefuld figur.
Ifølge myten var han hyrde og en fremgangsrig krigsherre.
Han var karismatisk og vandt nemt tilhængere.
Mellem året 1302 og hans død i 1324 -
- lagde han grunden til det, der senere blev Osmannerriget.
Osmannerne erobrede Bursa fra byzantinerne i 1326.
Osmans grav blev bygget på kirkelig grund -
- i centrum af den byzantinske by, osmannerne havde erobret.
Sarkofagerne er ceremonielle markeringer -
- af Osman og hans families sidste hvilested.
Vi ved, at hans søn Orkhan begravede ham her -
- på et iøjnefaldende sted i Bursa, den første by, osmannerne indtog.
Ved siden af ham ligger flere af hans slægtninge.
I hele graven ligger -
- omkring 15 af hans slægtninge begravet.
I 600 år var dette et vigtigt pilgrimsmål -
- for folk, der kom for at hædre dynastiets grundlægger.
I dag kan man næppe forestille sig, hvordan graven var dengang.
Der ville have været 50-70 personer her, der bad med tændte lys.
Men selv i dag får man en idé om den holdbarhed -
- der karakteriserede dynastiet.
Vi ved ikke meget om Osmans styre, men han havde en drøm -
- der er blevet Osmannerrigets grundlæggelsesmyte.
Han tilbragte natten i sheiken Edebalis landsby.
Han havde en drøm om et træ, der voksede ud af hans navle.
Edebali, der er en hellig mand -
- forklarer ham, at træet repræsenterer hans slægtslinje -
- og det, der vil ske i fremtiden.
Det kunne være en god idé at gifte sig med Edebalis datter -
- som ville hjælpe med at virkeliggøre grundlæggelsesmyten.
Osman giftede sig med sheikens datter -
- og lagde kimen til det osmanniske dynasti.
Træet symboliserer ro, og at man slår rødder.
Fremover, især i Anatolien -
- ønskede de at slå sig ned, slå rødder og finde hvile.
Træets grene spredtes over hele verden.
Det repræsenterer en imperialistisk ideologi.
Osmans drøm indebar to forestillinger.
At tyrkerne slog sig ned og deres herredømme over hele verden.
Osmannernes magt gik i arv mellem generationer -
- hvorved der blev skabt en stærk og livskraftig slægt.
I 1300-tallet dominerede osmannerne Anatolien -
- og de slog sig permanent ned i Bursa.
Bursas betydning kan knap nok overdrives.
Det var her, riget tog sin begyndelse.
Det forblev et vigtigt centrum i osmannisk tid.
Det var bogstavelig talt her, at det hele begyndte.
Moskeen Ulu Cami var midtpunktet i denne typiske tidlige osmanniske by.
Bursas silhuet prydes af minareter og kupler -
- vidnesbyrd om osmannernes talent for at bygge byer.
Her er hjertet i en osmannisk by.
Det her er nok det bedste eksempel.
En central fredagsmoské, hvis minaret jeg står i, omgivet af huse -
- der er afgørende for forståelsen af den osmanniske by.
Denne moské blev bygget i 1399.
Der blev bygget flere bygninger omkring den -
- der skulle sikre, at der var midler til dens vedligeholdelse.
Det drejer sig især om en række han'er, centrale markedspladser -
- af og til kaldt karavanseraier. Det her er Koza Han.
Det er en af seks lignende han'er -
- som blev bygget rundt omkring moskeen.
Midten, som er dækket af træer i dag, var åben dengang -
- og købmændene ledte deres karavaner ind i en af disse han'er.
Den der blev brugt til silkehandel.
Bursa var et handelscentrum med varer, der kom fra øst -
- helt fra Yemen. Krydderier kom ad landvejen.
Silke kom fra Syrien og Iran, eller Persien.
Det er ingen overdrivelse at sige -
- at byen er bygget på silke. Selv om de ekspanderede vestpå -
- var osmannerne interesserede i og lagde mange kræfter -
- i udviklingen af handlen.
Den strategiske beliggenhed ved Silkevejens vestlige endepunkt -
- gjorde Bursa til en af Anatoliens vigtigste handelsstationer.
Osmannerne anvendte indtægterne fra handel til at bygge med stil.
Bursa voksede, indtil den osmanniske by bredte sig langt -
- hinsides de gamle byzantinske bymure.
Arven efter de osmanniske tyrkere afspejles i bygningerne.
Det budskab, bygningerne udsender, handler om bestandighed.
Det er, som om de gennem byggeriet sagde til de folk, de erobrede:
"Vi har for øvrigt tænkt os at blive."
De havde intet behov for at leve i befæstede byer.
Når jeg ser på dette panorama, tegner det et billede af varighed.
Osmannerne forvandlede Bursa til springbræt for et verdensimperium.
Fremrykningen gik hurtigt. Pest, isolation og krig havde hjemsøgt -
- den byzantinske hovedstad, der hurtigt blev omringet af osmannerne.
Kontrollen med dette strategiske sted var afgørende.
Det fungerede som en bro, der forenede Europa og Asien -
- og gav det nye Osmannerrige international status.
Denne enorme kristne storby, der blot kaldtes Byen -
- var blevet grundlagt 1000 år før af den romerske kejser Konstantin.
Den kontrollerede strædet mellem Asien og Europa.
Den havde set bedre tider, men var alligevel en ovevældende gevinst.
Drømmen om et stort imperium blev virkeliggjort af en utrolig mand.
En direkte efterkommer af Osman, sultan Mehmed 2.
I 1453 var Mehmed kun 21 år gammel.
Hele hans liv havde været en forberedelse til dette øjeblik.
Over 100 specialbyggede krigsskibe -
- lå for anker i Marmarahavet og ventede.
På land samlede Mehmed en styrke på 100. 000 mand -
- under ledelse af hans livgarde, janitsharerne.
Kæmpe kanoner og belejringstårne blev skubbet på plads.
Målet var Konstantinopels mure.
Inden for murene udgjorde byzantinerne en ringe styrke -
- der satte deres lid til byens forsvarsværker.
Disse mure er fuldstændig vidunderlige.
Her kan man se dem aftage i højde ned mod Det Gyldne Horn.
Heroppe kan man se de prægtige landmure.
De forsvinder i det fjerne og ser ud, som om de vil beskytte byen altid.
Der er dog et aber dabei. Det er det højtliggende område -
- hinsides den moderne vej. Det er akilleshælen.
Her kunne osmannerne placerer deres kanoner.
En vis hævning i terrænet tillod dem at gå efter denne del af muren.
Det var det svageste punkt i byens forsvar.
Det betød, at de kristne måtte placere deres bedste styrker her.
Mehmeds stærke styrker omringede fuldstændig bymuren.
Kanonernes positioner var vigtige.
De affyrede dem i et triangulært eller rektangulært mønster.
Ved at sigte mod forskellige hjørner svækkede man en del af muren.
Og så affyrede de den største kanon -
- mod midten, hvilket fik den svækkede mur til at kollapse.
Det er svært at forestille sig at være et sted i 40 dage -
- hvor kanonerne hamrer løs på stedet dag efter dag.
Man angreb om natten, så de kristne ikke kunne hvile.
Der var tale om regulær psykologisk krigsførelse.
Kanonerne bombarderede murene dag og nat.
De fleste kanonkugler lignede den her -
- men de største vejede 600 kilogram.
De var omtrent tre gange større.
Disse kugler smadrede murene og skabte kaos.
Forsvarerne kunne prøve at udbedre skaderne.
De forsøgte at stoppe hullerne med jord og murbrokker.
Ting kan repareres et vist antal gange, men man når en grænse.
Om aftenen den 28. maj var alle forberedelserne færdige.
Mehmed meddelte sine hærførere -
- at det endelige angreb skulle foregå næste dag.
Mehmed inddelte hæren i tre enheder.
Lige efter den første bølge nærmede den næste sig.
Det betød en svækkelse af forsvarsmurene.
Janitsharerne stod for det endelige angreb.
Det førte til voldsomme træfninger.
Det endelige angreb sættes ind. De kristne forsøger at forsvare murene.
Den genovesiske hærfører, som de sætter lid til, såres i armen.
Det er en katastrofe. Han søger hjælp, men de tror, han flygter.
Det får alle forsvarerne langs muren til at tabe modet.
Det var vendepunktet. Osmannerne kontrollerer murene -
- diget bryder sammen, og de strømmer ind.
Efter triumfen var Mehmed Erobreren nu -
- sultan over et nyt osmannisk rige.
For at besegle sejren -
- styrede Mehmed direkte mod den byzantinske bys åndelige hjerte -
- for at gøre krav på en gammel kristen trone.
Hagia Sofia, der betyder "Den Hellige Visdoms Kirke. "
Det var verdens største katedral i næsten 1000 år.
Da han kom herind, må han have vidst, at han havde nået sit endemål.
Han knuste Det Byzantinske Rige. Her var Byzans' åndelige hjerte.
Her blev kejseren kronet, og nu var det hans.
Flere års kampe var forbi. Han havde sejret.
Efter erobringen plyndrede Mehmeds tropper byen -
- og fjernede de dyrebare ikoner og relikvier fra Hagia Sofia.
Det må have været det rene kaos, da Mehmed kom. En ruinhob.
Alligevel var det en utrolig bygning. En mand var ved at hugge gulvet op.
Mehmed spurgte, hvad han lavede. Manden sagde: "Til troen!"
Mehmed blev rasende. "I skulle jo lade bygningen stå."
"Jeg vil have denne bygning til osmannerne og til islam."
Mehmed ville ikke ødelægge Hagia Sofia. Han ville tilpasse den.
Som et symbol på osmannernes ankomst -
- forvandlede han Hagia Sofia til en osmannisk moské.
Mehmed ændrede Hagia Sofia ved at give den en islamisk identitet.
Det havde været et kristent kraftcentrum. Det måtte han udviske.
Mehmed installerede en minbar, hvorfra imamen holdt prædikener.
I apsis, hvor det kristne alter plejede at stå -
- byggede han en mihrab, der vendte mod Mekka.
Når man går gennem Hagia Sofia, er det som at gå tilbage i tiden.
De slidte fliser og det massive murværk er over 1500 år gamle.
I dag er der stadig synlige rester af Hagia Sofias smukke mosaikker.
Et umiskendeligt tegn på bygningens kristne oprindelse.
Men figurative billeder som dette var forbudte ifølge islamisk lov -
- så alle mosaikker blev kalket over.
Ved at gøre krav på denne bygning -
- hævdede han osmannisk magt og autoritet over Byzans' civilisation.
Hagia Sofias fire minareter blev tilføjet under osmannernes styre.
I dag står de der som en påmindelse om det øjeblik -
- hvor osmannerne overtog kontrollen og skabte en ny by.
Buondelmontes kort fra 1422 er det eneste bevarede kort -
- der viser det byzantinske Konstantinopel før erobringen.
De små detaljer på dette kort, som Piri Reis stod for -
- blot 70 år efter erobringen, afslører overgangen.
Mehmed forvandlede byen ved hjælp af islamiske symboler.
Hans pashaer fik ordre om at bygge bade, moskeer og madrassaer.
Fra dette øjeblik -
- blev byen kaldt Istanbul.
Men osmannerne stoppede ikke her.
Ud over at gøre byen islamisk drømte Mehmed om et imperium.
En måde at bygge imperier på er gennem handel.
For at fremme økonomisk vækst opretholdt Mehmed handelsruterne -
- og opmuntrede de europæiske købmænd til at genoptage handlen.
Tidlig morgen i den store basar, det største og ældste marked.
Butiksindehaverne gør sig klar til dagens handel.
I dets midte ligger en ledetråd til stedets oprindelse.
Omkring den oprindelige handelsgade -
- grundlagde Mehmed den gamle bedesten i 1461.
De labyrintiske hvælvinger og kupler gjorde det til et befæstet marked.
Bedesten er en stærkt befæstet -
- og kvadratisk central markedsplads med ståldøre -
- hvor man handlede med værdifulde genstande som silke, juveler og guld.
Tanken er, at om natten bliver det til en veritabel bank.
Det er også en bank, hvor man handler om dagen.
Disse døre er blevet åbnet hver dag i næsten 600 år.
Under imperiet voksede den overdækkede basar.
I dag er det verdens største marked med 5000 butikker.
De slidte gader ser hver dag 250.000 besøgende.
Dagens tyrkiske handlende sælger de samme varer -
- der lokkede rejsende og købmænd til det osmanniske marked.
Før i tiden solgte handelsfolk osmanniske varer -
- som tæpper, kelimmer, diamanter, krystal, juveler og glas.
Ifølge vore traditioner er guld meget vigtigt.
Uden juveler ville folk ikke gifte sig.
Det er vigtigt. Folk vil have guld for at føle sig trygge.
Vores forfædre efterlod os en smuk arv.
Dette sted har en gådefuld atmosfære, som alle elsker.
Der er en vidunderlig stemning her, som fortryller en.
Man er her for livet.
I dag er der storcentre, uanset hvor man rejser i verden.
Det er en videreudvikling af ideen om den overdækkede basar.
Samtidig med at basaren og befolkningstallet vokser voldsomt -
- indleder Mehmeds rige sin hurtigst voksende periode.
Østpå overtog osmannerne beyliker og byzantinske enklaver -
- og endte med at dominere Anatolien. De drog også nordpå -
- og indtog Serbien, Grækenland, Rumænien og Ukraine.
Osmannerriget voksede og spredte sig over Europa.
Men dette blomstrende rige blev kontrolleret og styret -
- fra et centralt punkt: Istanbul.
For at befæste sin nye magt -
- begyndte Mehmed at bygge et nyt osmannisk palads.
Det hed Topkapi. Han valgte en helt central placering:
Byzans' gamle akropol.
Med en placering på byens højeste punkt -
-afskærmes Topkapi fra byens støj og tummel af et skovområde -
- der strækker sig helt ned mod Bosporus.
Det nye kongelige palads' grundplan blev fastlagt i Mehmeds tid.
I århundredernes løb blev Topkapi synonymt med overflod -
- da senere sultaner forskønnede de overdådige kamre og pavilloner.
Topkapi var udtryk for Mehmeds ønske -
- om at skabe et centraliseret rige, der målte sig med de europæiske -
- og endda kom på med højde med Romerriget.
Efter at have erobret Konstantinopel samlede Mehmed imperiet her.
Han var en militær helt, der erobrede nyt land. Det gav prestige.
Det Osmanniske Rige var et verdensomspændende rige -
- så han kunne sagtens underbygge sin ophøjede position.
"Mehmed, søn af Murad, søn af Mehmed -
- hersker over Sortehavet, Middelhavet, Anatolien..."
Og der kom flere erobringer til.
De så sig selv som herskere over gamle imperier og provinser.
Han var en slags 360 graders sultan.
Verden omkring ham var nødt til at forholde sig til ham.
Sultan Mehmed ville inkorporere de gamle kulturer i sit rige.
Han brugte både den tyrkiske, iranske, arabiske, græske -
- og romerske historie i sin forfatning.
I Vestens øjne var Mehmed en trussel mod hele verden.
Han var både en stor militær leder og en renæssancehersker -
- der beherskede rigets østlige og vestlige kulturelle horisonter.
I paladset Topkapi skabte han et avanceret regeringsmaskineri.
Han samlede rigets dygtigste mænd -
- i paladset, hvor de udgjorde en ny osmannisk elite.
Her boede sultanen. Der er meget stille lige nu -
- men forestil Dem, der er fyldt med disciplinerede folk -
- som gik rundt på den foreskrevne måde.
Hvem var de? De var sultanens personlige tjenere -
- men hvad der måske var vigtigere, så var denne tredje gård -
- et akademi, hvor sultanens embedsmænd blev uddannet.
Embedsmændene var sultanens personlige tjenere og rådgivere.
De var ikke traditionelle muslimske rådgivere -
- men en intelligentsia af kristen afstamning.
De blev udvalgt i de osmanniske områder.
Disse tjenere eller "kul" overgik til islam og blev oplært.
De, der gjorde det godt, blev udvalgt til sultanens eget gemak.
De bedste fik titler som "sultanens linnedbærer" -
- eller "sultanens stigbøjleholder."
Men titlerne havde stor politisk betydning.
Det var et osmannisk meritokrati. At gøre tjeneste i Mehmeds gemak -
- kunne føre hele vejen til tops i det politiske hierarki.
Det var her, Mehmed samlede rigets administration.
Herfra styrede han sin centraliserede stat.
Den osmanniske administration mødtes i det kejserlige råd.
Her mødtes den osmanniske regering.
Her diskuterede sultanatet og traf de store beslutninger i riget.
Man diskuterede militæret, udenrigspolitik -
- og man havde ansvaret for, at riget blev styret.
Det betød, at de konstant modtog information -
- og besvarede spørgsmål fra embedsmændene.
For over 400 år siden samledes kansleren -
- de førende dommere og finansministrene i dette værelse.
Lederen var rigets mægtigste embedsmand, storvesiren.
Her stod sultan Mehmed 2. for den første osmanniske kejserlige lov.
Delegater, fyrster og diplomater fra både vest og øst -
- blev modtaget i dette rum af den osmanniske elite.
Det utrolige er, at selv den mest simple osmanniske undersåt -
- havde ret til at komme ind i paladset og søge audiens.
Jævne folk havde ret til at komme her og fremlægge deres sag for sultanen.
Der er en historie, som vedrører vinduet heroppe.
Historien handler om Mehmed Erobreren -
- der sad sammen med sit råd og diskuterede og traf beslutninger.
En bonde skal være kommet ind og have sagt: "Hvem af jer er sultanen?"
Det fornærmede naturligvis sultanen.
Han skal have trukket sig tilbage fra rådsmøderne -
- men han fik bygget et rum bag gitteret.
Nogle gange var han der og andre gange ikke. Rådet vidste det ikke.
Pointen er, at han altid kunne overhøre deres drøftelser.
Regimet gav ikke blot mænd chancen for at blomstre i Topkapi.
Inde i paladset var der en anden, privat træningslejr...
... som kun var for kvinder.
Haremmet.
Kvinderne i haremmet blev rekrutteret ligesom de mænd -
- der tjente sultanen som janitsharer eller berømte pashaer.
Alle var af kristen afstamning.
Nogle var krigsfanger, andre stammede fra slavemarkedet -
- eller de kunne være gaver.
De måtte lære kulturelle færdigheder og dannet konversation.
Nogle var dygtige musikere og digtere.
Det var et sted, hvor kvinder blev uddannet til at tjene dynastiet.
Det gængse billede af et harem handler om nydelse og forførelse -
- men da haremmet voksede i Topkapi -
- førte det kvinder ind i den politiske magts centrum.
De stammede fra Bulgarien, Georgien og Makedonien -
- og havde konverteret til islam.
Ved at give sultanen en søn fik visse kvinder ansvar for oplæring -
- af arvinger til det osmanniske sultanat.
Andre blev del af magten ved at gifte sig med mænd i paladset.
Ofte blev en, der var trænet -
- i det kvindelige harem, gift med en fra mændenes "træningslejr."
Det var smart af dynastiet. De havde satellithusholdninger -
- bestående af kvinder og mænd fra paladset.
Mehmeds kreds førte østlig og vestlig kultur sammen.
Ved hoffet var der persiske digtere, arabiske og græske astronomer -
- italienske lærde og kunstnere.
Denne accept af mangfoldighed strakte sig langt hinsides paladset.
Det osmanniske kerneland var en bro mellem Europa og Asien.
Mange af de folk, som osmannerne havde erobret, var ikke muslimer.
Shariaen var gældende lov. Islamisk kultur blev dog ikke påtvunget -
- rigets kristne, jødiske og øvrige minoriteter.
I stedet skabte Mehmed et system -
- der gjorde det muligt for ham at styre et af verdens største riger.
Det kaldtes millet-systemet.
De osmanniske undersåtter var organiseret ifølge tro -
- i forskellige millet eller nationer.
I statsarkiverne ses, hvordan systemet fungerede i praksis.
Det er et af verdens største arkiver.
De millioner af dokumenter viser, hvordan man dokumenterede -
- alle personer i riget ned til mindste detalje.
Én sag viser forskellen på Vesten og osmannerne.
I 1492 udvistes de sefardiske jøder fra Den Iberiske Halvø.
Størstedelen fandt et tilflugtssted i Osmannerriget.
Disse dokumenter opregner navnene på de tusinder -
- der slog sig ned i osmanniske byer.
Bogen viser, hvordan jøder fra Spanien og Portugal slog sig ned her.
Disse dokumenter knytter sig til bystyret i Edirne.
De viser, kvarter for kvarter, hvor i byen de slog sig ned.
Navnene på familierne står her samt forskellige detaljer som antallet -
- af personer i familien og deres indkomster.
Det handlede først og fremmest om inddrivelse af skatter.
I dag er det et meget værdifuldt arkiv.
Det er gribende, at de gik så meget i detaljer.
Det viser, hvordan bølger af jødiske flygtninge blev integreret i riget.
Det er som at foretage en rejse -
- i en oplyst periode af historien.
Mine forfædres navne kan være her. Slægten har rødder i Edirne.
Det er skrevet på gammelt tyrkisk -
- så navne, der var udenlandske -
- og jødiske navne var svære at tyde eller kopiere.
Her kan jeg se navnet Haim.
Salamon, Suleyman. Det skal nok stå Salomon.
Jeg ser navnet Samuel. Det er jødiske navne fra Torah.
De blev videreført fra familie til familie -
- og er blevet tilpasset lokalt -
- for at passe atmosfæren i det nye land.
I millet-systemet havde minoriteter social og religiøs frihed -
- så længe de overholdt reglerne og betalte skat.
Millet-systemet gav ikke ikke-muslimer total ligestilling -
- men tillod opretholdelsen af et stabilt og fredeligt rige.
I havnebyer som Bursa var handel byens livsnerve.
På store befæstede markedspladser som Koza Han -
- var der for 500 år siden blomstrende jødiske -
- kristne, græske og armenske grupper.
Vi kan se, at der var muslimske købmænd -
- som ofte handlede med tidligere byzantinere.
Man får ikke det indtryk -
- at handlen var begrænset af religion eller lignende.
Blandingen af centralt styre og social og religiøs frihed -
- gjorde det muligt for handelen at udvikle sig inden for riget.
Det tiltrak også fremmede købmænd.
I renæssancens Europa voksede efterspørgslen på eksotiske varer.
Bystater som Venedig -
- var helt afhængige af handlen med osmanniske områder.
Osmannerne forsynede dem med krydderier, læder og stoffer.
Man kan stadig se sporene af denne tyrkiske arv i Venedig.
Fondaco dei Turchi var et hjem, lagerbygning og marked -
- for alle de tyrkiske handelsfolk, der boede i Venedig.
En strøm af købmænd fragtede varer mellem Venedig og Bursa.
Italienerne solgte uld på markeder som det her.
Med overskuddet købte de råsilke, som de solgte i Italien.
En italiensk købmands dokumenter -
- viser, hvordan han solgte og tjente en til halvanden procent på varerne.
Man ser en kompleks markedsøkonomi selv i 1400-tallet.
Handel med byer som Venedig gjorde Bursa til en stor by -
- og gav næring til rigets ekspansion.
Det osmanniske dynasti spredte sig over stadig større områder.
Deres militære styrke, økonomiske rigdom og kæmpe territorium -
- gjorde sultan Süleyman til en af verdens mægtigste herskere.
I 1500-tallet ekspanderede riget på tre kontinenter -
- og kontrollerede dele af Asien, Nordafrika og det sydøstlige Europa.
Da deres fremgangsmåder ikke var bundet til et enkelt område -
- kunne osmannerne erobre og kontrollere et enormt rige.
Vi ser igen og igen, at når osmannerne vil gå ind i et område -
- så kommer de først med et tilbud.
Kapituler, og alt fortsætter som sædvanligt.
En ting, som de holdt omhyggeligt øje med -
- var den såkaldte istimalet. Velvilje og god behandling.
Når osmannerne kommer, bringer de også en slags osmannisk fred med.
Den form for god behandling må have spillet en stor rolle -
- for den velvillige accept af systemet.
Det var nok en central komponent i deres succes.
Süleyman kunne hævde, at der herskede fred i hans rige -
- men han bragte krig med til dem, der nægtede at underkaste sig.
Fra Mekka i øst til Rom i vest -
- ville Süleyman forene verden under sit styre.
Nu rykkede han mod vest.
De nærmest uovervindelige elitestyrker -
- janitsharerne, dannede fortrop for den største hær i Europa.
I Slaget ved Mohács i 1526 -
- gik den sejrende sultan Süleyman ind i nye områder i Ungarn.
Tre år senere rykkede den 300.000 mand stærke krigsmaskine -
- frem mod Wiens byporte.
Chokbølger løb gennem det kristne Europa.
Den totale osmanniske dominans virkede nært forestående.
Dynastiet, der opstod i Anatolien, havde spredt sin magt viden om.
Riget var begyndt som et lille kongedømme blot 200 år tidligere.
Fra denne enkle start havde man udviklet en opskrift på succes.
Ved at bruge erobringer og handel -
- og ved at forfremme de mest begavede mennesker -
- stod man nu på randen af verdensherredømmet.
Tekster: Line Hansen www.sdimedia.com